Mr. Sloane. Velkommen til vespertinernes Monte Inferno-kloster.
- Tak. - Tilgiv alle forholdsreglerne.
Naturligvis.
Er det jagtsæson?
Kom. Fader Kampinski venter.
- Mr. Sloane. - Fader Kampinski.
Tak, fordi du ville se mig.
Hvad kan jeg gøre for dig?
Vores institut har fået til opgave at udvikle antiterror-midler.
Vi har naturligvis hørt om jeres arbejde her,
så vi ville eventuelt...
Vores bier er ikke til salg.
Naturligvis ikke.
Vi er interesserede i jeres viden.
Ikke insekterne som sådan.
De er jo forædlet til ikke at være aggressive.
Det passer ikke helt. Aggressionen er der stadig.
Men det er behovet for den heldigvis ikke.
Kom, mr. Sloane. Nu skal du bare se.
Bierne er særligt giftige, når de stikker.
De er svære at gøre vrede.
De vælger produktivitet frem for aggression,
og derfor kan vi arbejde blandt bistaderne uden behov for beskyttelse.
Utroligt.
Vi kan lære så meget fra de prægtige skabninger.
- Fascinerende. - De emmer nærmest af ynde.
- Til forskel fra mange mennesker. - Og den ynde har du opnået. Hvordan?
Her i Monte Inferno vier vi os til at forene, hvad der ellers er modsætninger.
Menneske og videnskab, Gud og hans mirakler
i fælles kamp for at bedre tingene.
Tænk over det. Det rette miks af genmanipulation,
kosttilskud, adfærdsmodifikation...
- Du kunne skabe en helt ny race. - Nej.
Blot en bedre bi. En, der er tættere på Guds intentioner.
Vi kan endda styre deres kropstemperatur,
så de arbejder mere, længere og mere synkroniseret.
Alt sammen til fælles bedste.
Helt utroligt.
Paphiopedilum Khan.
Den sjældneste fruesko-orkidé, der ellers burde være forsvundet.
Ikke helt. Men en nær slægtning.
Det er den ægte vare.
Den kom til Italien fra Kina med Marco Polo i 1269.
- En gave fra Kublai Khan. - Hvad vil du?
Hvis jeg må, vil jeg gerne blive her lidt.
Og studere jeres historiske papirer.
- Tage en stikling af orkidéen. - En stikling?
Mod betaling af 50 millioner til dine konti i Vanuatu og Samoa.
Ja, jeg gemmer lidt til dårlige tider.
Men faktum er, at penge ikke interesserer mig.
Jeg er Guds tjener, ikke købmand.
Det er min erfaring,
at de to ikke nødvendigvis udelukker hinanden.
- Jeg beklager, du måtte komme forgæves. - Nej.
Det er mig, der beklager.
Jeg kommer hjem.
Plan B.
Hjælp mig.
Så gerne.
Modgift. Nok til, at du har en reel chance for at overleve.
Men først opskriften til Rambaldi-orkidéen, du bruger til dine bier.
Gå ad helvede til.
Efter dig.
- Begge arme op, sådan... - Det ved jeg godt.
Det siger du jo hver dag.
- Man bliver behandlet som idiot. - Hold dem oppe, far.
Det er for din egen skyld.
Dr. Liddell sagde, du skulle gøre det, hvis du ville være helt rask igen.
Jeg fik aldrig sagt tak for din hjælp med at finde Liddell.
Det behøver du ikke.
Det der nummer.
Hvor du lod, som om du var mor. Hvem fik den idé?
Sloane.
Du troede, det var 1981. Du var helt fra den.
Ellers kunne vi ikke få dig til at røbe, hvor Liddell var henne.
Du sagde det til hende, far.
Du sagde til mor, du var CIA-agent. Du brød reglerne.
- Sådan fik hun fat i hemmelighederne. - Nu gider jeg ikke mere.
Du sagde også, du overvejede at forlade CIA.
Det ville du have gjort, ikke? Hvis ikke hun var rejst.
Jeg kunne ikke lide, at jeg var så meget væk.
At jeg ikke var der hos dig.
Du er her jo nu.
- De er klar til mødet. - Tak, vi kommer nu.
I går blev en sjælden orkidé stjålet fra Monte Inferno-klostret i Umbria.
45 munke blev dræbt.
Satellitbillederne viser, at det er samme mand som ham i Santiago.
Ham, der hævder at være mig. I kan læse mere i jeres papirer.
- Hvad er der med den orkidé? - Den kan fremme nervereceptivitet.
Tror vi. Vi ved det ikke.
Ingen forskere har set den i århundreder.
Vi skal finde den igen. Finde bedrageren. Få fat i orkidéen.
Jeg vil have en plan klar kl. 22.00.
Det var det hele.
Har du tid?
Ja.
Du sagde, at det aldrig kunne ske.
Jeg troede ikke, orkidéens virkning kunne ændres tilbage.
Nej, men nu har nogen gjort det.
Nu skal vi ikke overreagere.
Virkningen af Mueller-enheden var på insekter, ikke på mennesker.
Der er potentiale for en global katastrofe,
der overvejende skyldes, hvad du har gjort.
Tror du ikke, jeg er klar over min del af ansvaret?
Vi skal finde den orkidé, Jack.
Og ikke skændes om ting, der ikke kan ændres.
72 timer. Har vi ikke fundet orkidéen inden da,
må jeg rapportere det til CIA.
- Så er du færdig, Arvin. - Det er du også.
Ja.
72 timer.
Det italienske politi fandt intet om bilerne. Satellitovervågningen gav heller intet.
Echelon var et blindt spor. Sloane-klonen er forsvundet.
- Så starter vi om igen. - Ikke helt.
Kan vi ikke finde ham, må han finde os.
Vespertiner-papirerne. Rambalditekster, der handler om den stjålne orkidé.
- Det siges, at de gik til. - Du vil have, de kommer frem igen.
Vi lader, som om de blev fundet blandt Kampinskis ting.
- DSR kan låne os nogle dokumenter. - Vi laver det som en auktion.
Jeg har en kontakt ved et auktionshus i Paris.
- Smil og se rig ud. - I dollar eller euro?
Helt sikkert euro.
Mark Mullens fra Carolina Instituttet.
Tak.
- Evergreen, så er du på. - Forbinder til APO.
- Dér ville jeg gerne være. - Bedrageren har set dig før.
- Det ved jeg. - Nadia kan godt.
Det må vi håbe.
Solgt for fem Mio. euro til herren i det grå jakkesæt.
Nummer 47 kom med i sidste øjeblik.
Vespertiner-papirerne.
Alle interesserede kan undersøge dokumenterne i et par minutter.
Se, men ikke røre.
Lad os se, hvem der hopper på limpinden.
Identitet?
Toshiro Takenada. Rig Rambaldi-samler fra Kyoto.
Efraim Dousseau 'Ngumbe.
Dilettant. Flere penge end forstand.
Utroligt.
- Hende har jeg ikke set før. - Evergreen, tjek hendes navneskilt.
- "Pamela McNabb. Stanwyck Instituttet." - Smækker.
- Rolig. - Må vi nu ikke værdsætte smukke ting?
Du har ret. Nok se, men ikke røre.
Instituttet findes ikke. McNabb er bedrager.
Vi starter buddet med to millioner euro.
Jeg hører to millioner. Hører jeg to og en halv?
To og en halv. Hører jeg tre?
Fire?
Seks?
Ni?
- Ti? - Nu byder hun ikke mere.
Der er noget galt. Merlin. McNabbs mobil.
Jeg er i gang med at finde GSM-kilden. Samtalen er krypteret.
Elleve og en halv?
- McNabb rykker. - Stop hende.
- Forstået. - 12 millioner?
- Hvad nu, hvis hun ikke arbejder for ham? - Det er hende.
- Hun går jo. - Jeg ville kun stoppe,
hvis jeg vidste, jeg kunne få papirerne alligevel.
13 millioner?
- Hun er lokkedue. Tjek papirerne. - Forstået.
Evergreen, glem hende. Papirerne forsvandt af bagindgangen.
Marcus. Sikke en overraskelse.
- Vi har ham. - Godt klaret.
Kom med ham. Han skal fortælle os, hvor orkidéen er.
- Det burde jeg jo have vidst. - Kender du mig?
Hvad? Selvfølgelig gør jeg det.
- Og mig? - Hvad med dig?
Kender du mig?
- Nej. - Arvin Sloane.
Javel. Det er din idé, Jack. At pirre min realitetssans.
Jeg ved ikke, hvad du snakker om.
- Jeg har aldrig mødt dig. - Det her går ikke.
Skal vi lige slå det fast? Jeg er Arvin Sloane.
Du udgav dig for Arvin Sloane
og stjal for nylig en sjælden orkidé fra Monte Inferno-klostret.
Komediespillet er forbi. Nu har vi dig.
Hvad sker der nu? Vil I sulte mig?
Pille ved min tidsopfattelse? Barnlige forsøg på at knække mig.
Jack, det burde du jo vide.
- Hvem er du? - Hvem jeg er?
1985.
Belize.
Vi var fanget i et hus i 72 timer,
hvor vi måtte afhøre en revolutionær.
Og da du havde skåret...
Hvor mange var det? Otte fingre af.
...rykkede han ud med sproget.
Det er kun dig og mig, der ved det. Vi skrev det ikke i rapporten.
Hvor må I være desperate for at stable alt det her på benene.
Tænk, at du kalder den skuespiller, den klovn, Arvin Sloane,
for at få mig til at tvivle på mig selv.
Kan du forklare, at for nylig
har han skabt en international hjælpeorganisation, der hedder Omnifam?
Verden kender ham som Arvin Sloane.
Han er CIA's duks, men med mit flotte udseende.
Jeg kan bevise det. Det i Santiago.
Jeg husker, at både Marcus Dixon og Sydney Bristow var med på missionen.
Det er umuligt, at de to agenter nogensinde
ville arbejde for manden, der dræbte deres nærmeste.
Hvad er det mest logiske?
At jeg er bedrageren?
Eller at du er?
Underligt.
Medmindre du har noget at byde på, så begynd at hakke fingrene af mig
eller ring til min advokat.
- Marshall vil tale med dig. - Hils fra mig.
Slå ham nu ikke ihjel.
- Hvad fandt du? - Det må du hellere selv se.
- Hvad ser jeg på? - Det er bedragerens EEG.
Hans hjerneaktivitet. Alle har deres helt egen hjernesignatur.
Prøv at se her.
- De er ens. - Fuldstændig.
- Hvis EEG er det? - Sært. De er fra databasen.
Det er Sloane. Den rigtige Sloane. Vores Sloane.
Har de samme hjerne?
Efter alt at dømme... Ja.
- Det er Sloane. Eller hans hjerne er. - Hvordan kan det ske?
Hos SD-6 arbejdede jeg på et projekt om hjernemønstre.
- Hukommelsesindkodning. - Det stod psykologerne for.
- Og McCullough. - Hvem er McCullough?
Calvin McCullough, Seniorpartner hos SD-6.
Han var chef for psykologisk krigsførelse.
Et af hans programmer hed Projekt Brainstorm.
Det så på eksperimental teknologi
til afhøring, hjernevask og intetanende spioner
og overførsel af hukommelse fra et menneske til et andet.
Tror vi, at han er lavet til at tro, at han er Sloane?
Og at han også handler som Sloane?
Han deler hans trang, så han er også ude efter Rambaldi-artefakterne.
Han har været to skridt foran hele tiden.
Han tænker som dig. Han kender din strategi, regler og hemmeligheder.
Da vi første gang var efter Sloane-klonen,
vidste du, hans adgangskode var "Jacquelyn."
Jeg ved ikke hvorfor. Det kom bare til mig.
Nok fordi det ligger dybt begravet i din underbevidsthed.
Derfor ligger det også i hans.
Det var rene eksperimenter dengang.
Nogen har videreført McCulloughs forskning, efter SD-6 blev elimineret.
McCullough blev advaret og blev ikke pågrebet.
- Hvem advarede ham? - Det gjorde jeg.
Jeg skyldte ham en tjeneste. En, han tydeligvis ikke gengældte.
Hvis McCullough står bag, har vi måske et forspring.
- Jeg ved, hvor han kan være. - Jeg pudser Dixon og Vaughn på ham.
I mellemtiden fortsætter vi afhøringen her.
- Du nyder nok dit otium. - Vi må gerne sætte os, ikke?
Det er længe siden.
Hvad skylder jeg den ære?
Arvin Sloane har sendt os.
Den rigtige Arvin Sloane.
Sig, hvor orkidéen er, så kan vi måske lave en aftale.
Jeg ved ikke, hvor den er.
Hvis du ikke vil i fængsel resten af livet,
synes jeg, du skal samarbejde med os nu.
Jeg siger jo, jeg ikke har de svar, I søger.
Du brugte Brainstorm-teknologien til at få ham til at tro, han er Arvin Sloane.
- Det kan jeg ikke nægte. - Du fik ham til at skaffe dig orkidéen.
Hvor er den?
Ja.
Jeg bildte ham ind, han er Sloane.
Men jeg var lidt for grundig.
Han snød mig og beholdt orkidéen selv.
Ligesom Arvin ville have gjort.
Du lyver.
Det er det for sent til.
Det eneste, der betyder noget nu, er,
at min arbejdsgiver aldrig ville lade mig leve længe nok til at blive afhørt.
Lige nu
suser 300 mg cyanid rundt i mit blod.
- Kaffen. - Jeg får fat i en ambulance.
Hvem arbejder du for?
Sig til Arvin, at jeg...
Hvor er jeg glad for at se dig.
Godt. Jeg har kun ét spørgsmål.
Hvor er orkidéen?
Fire år er længe siden, når man ikke ser den, man elsker.
- Du har vist klaret dig udmærket. - Hvis du siger, hvor orkidéen er,
kan vi da godt fortsætte spillet. Ellers...
Er det virkelig det, du vil? Tænk over det.
Der er så meget, du kunne bede mig om.
Hvorfor ikke vælge noget vigtigt?
Hvad?
At vi laver om på arternes udvikling.
- Du fandt formålet med Rambaldi. - Omsider.
Nogle af Rambaldis rejser viste sig til tider blot at være den rene dårskab,
men ikke den her.
- Hvad mener du? - Arbejdet, vi udførte.
Arbejdet, du udfører nu. At fange de onde og løse kriserne.
Du er strisser - du gør ingen forskel. Du skal direkte til kilden.
Selve menneskets natur. Hvor vi er på vej hen.
Hvad der skal ske med os.
Vil du ændre verden? Vil du virkelig forsøge at udrydde al ondskab
og lade det gode råde?
- Så kom til mig. - Er du nu en af de gode?
- Arbejd for mig. - Arbejdet.
- Er det genetik og bioteknik? - Til dels.
En vulgær ville bruge ordet "mutere", men det er så negativt.
"Mutere?" Til hvad?
Et mere udviklet, mindre aggressivt væsen. Mere samarbejdsvillig, roligere.
Let at styre. Ligesom bierne. Du gjorde dem til dræbere.
Bierne var en prøve. Jeg ville se, om det latente kunne vækkes igen.
Tænk dig om. Hvor mange krige var der i det forrige århundrede?
Hvor mange døde i krigene som følge af folkedrab eller politisk undertrykkelse?
Mennesket er frastødende.
Lærer vi af ynde og skønhed eller det, vi kalder gud?
- Hvad vil du gøre ved det? - Hvis nu man kunne give et middel
til hele befolkningen,
der stille og roligt ville ændre vores hjernes kemi.
Eksponentielt udvide vores evner for følelser som empati
og fredelig sameksistens.
Det her middel.
Hvordan ville du indgive det?
Det er helt ligetil.
Ved du, hvor mange tilsætningsstoffer, der er i vores drikkevand?
Kunne jeg forhindre det, gjorde jeg det. Det skete gemmen Omnifam,
Jeg har tilføjet en kombination af stoffer i vandforsyningen rundt om i verden.
Det var min mening at bruge Rambaldis formler
til at skabe en fredeligere art.
At avle aggressionen bort hos folk. - ligesom med bierne.
Vi har ikke tid til at rationalisere.
Undskyld. Jeg går ud fra, at du fejlede, ikke?
Ja.
Jeg havde ikke orkidéen. Jeg forsøgte at fremstille nektaren kunstigt.
Bedrageren har orkidéen. Han behøver ikke at få fat i de andre ingredienser,
men blot putte nektaren i det vand, du har kontamineret.
- Du sørgede for, at våbnet var klar. - Nemlig.
Hvor mange drejer det sig om? Hvor mange har drukket vandet?
- 3-400 millioner. - Hvad?
Hvis bedragerens organisation udvinder kemikaliet fra orkidéen,
skal vi nok ikke spilde tid på anklager lige nu.
Hvad kan vi gøre?
Dixon og Vaughn indlæser McCulloughs filer.
Måske finder vi et spor. Del dem mellem jer. Se, hvad I kan finde.
Jeg vil gerne tale med dig.
Jeg så dig. Du vidste, hvad han gjorde, og ignorerede det.
Hvorfor? Han er syg. Kan du ikke se det?
Han var fuldstændig besat, men han opgav sin plan.
- Du stoler stadig på ham. - Da han startede det,
troede han, det var for det gode. Ikke at det ville udløse folkedrab.
Lider han af storhedsvanvid, men mener det godt?
Sloanes handlinger kan ikke laves om. Det nytter ikke at forsøge at advare folk.
Det skaber global panik. Vi skal have fat i den blomst.
Som vi skulle have fundet for længst og givet til DSR.
Men det gjorde vi ikke, fordi du ikke sagde, hvad du vidste.
Så du er lige så skyldig, som han er.
- Ja? - Jeg har fundet noget.
Ud fra McCulloughs filer skannede SD-6 Sloanes hjerne.
McCullough kopiere Sloanes hjerne digitalt og indlæste den i ham her.
Filerne er dybt begravet.
Så vi har ikke ret meget valg.
Han siger ikke, hvor orkidéen er, mens han tror, han er mig.
Okay, så må vi tvinge det ud af ham.
Adskille hans dobbelte sind og få hans rigtige jeg til at sige det.
- Chokterapi? - Ikke af den traditionelle slags.
Ifølge forskningen vil det ryste ham i hans grundvold at genopleve et traume.
Men det skal være noget rigtig slemt.
Hypnose-regression. Før ham tilbage til et sted i din fortid.
- Få ham til at huske minderne. - Det går Arvin Klon nok ikke med til.
Du genoplever et traume og optager det ved hjælp af McCulloughs teknologi.
Så indlæser vi det i Sloane To.
Det går lynhurtigt. Det ene øjeblik er han Arvin Klon, det næste er han sig selv.
- Er der nogen risiko? - For forsøgspersonen?
- Enten knækker det ham eller ej. - Og for ham?
Jeg skal køre et par prøver, før jeg kan syntetisere.
Nej.
- Vi gør det nu. - Fint.
- Hvor starter vi? - Med Jacquelyn.
Hvem er Jacquelyn?
- For 30 år siden... - Nej. Lad være.
Undskyld. Det er bedst at opleve det direkte - uden at udtrykke det i ord.
Nu skulle du kunne slappe af. Når du er halvt bevidstløs,
sender elektroderne en puls, så du hypnotiseres.
Jeg skal have hjælp til at finde frem til Jacquelyn.
Mr. Bristow kan tale med dig.
Han har nogle klare stikord til at hjælpe din hukommelse på vej.
Held og lykke.
Vi er klar til at optage traumet. Du er på.
Arvin. Jeg tæller baglæns fra ti til et.
Ved et er du, hvor du kan fortælle mig om Jacquelyn.
Ti.
Ni.
Otte..
- Hvad var det? - Han stritter imod. Han vil ikke tilbage.
- Bliv ved. - Syv.
Seks.
Fem.
Fire.
Tre, to.
En.
Jeg tænkte, vi kunne tage båden, før det bliver for koldt.
Måske spise frokost i Bellagio. Hvad siger du til det?
Jeg nyder bare at være her.
Man kan se vinden i træerne.
Men du kan tage af sted.
Nej, vi kan sidde her lige så længe, du vil.
Lige så længe, du har brug for det.
Og jeg lover dig, vi kommer over Jacquelyn.
Jeg vil ikke høre hendes navn. Du må ikke sige det.
Det gør ondt. Alt for ondt.
Lover du, du ikke siger hendes navn igen?
Jeg siger ikke hendes navn.
Luk mig ind, Emily.
Jeg står helt alene med det.
Lige nu er jeg helt alene.
Jacquelyn.
Var hun en elskerinde?
Kom nu.
- Vent lidt. Se her. - Er han okay?
- Jeg ved det ikke. - Arvin, vi er ikke helt klar.
Du skal gå tilbage.
Hvem var Jacquelyn, Arvin? Gå tilbage til, hvor du mødte hende.
Du skal jo tage den med ro.
Og det vil sige ingen havearbejde.
Det er redeinstinktet. Jeg kan ikke gøre for det.
Kom nu, Emily.
Ikke flere sjove navne på italienske landsbyer.
Vi skal ikke have en datter, der hedder Carlotta, Pernabio eller Verbina.
Verbina er perfekt.
Hvad med Jacquelyn?
Kan du lide det? Baby Jacquelyn.
Det lyder godt.
"Baby Jacquelyn."
- Vidste du det? - Sloanes aflæsninger gå helt agurk.
14 hjernebølger per sekund. Han frigiver alt for meget glycin.
- Få ham tilbage. - Er det nok til at konfrontere ham?
Ikke endnu.
Bliv ved.
Hvad skete der med Jacquelyn?
Hvordan har hun det?
Nej. Du må ikke... Det er en fejl.
Hør efter.
Graviditeten var risikabel.
Hun kæmpede.
Hun prøvede at blive hos os. Det var for meget.
Hendes hjerte kunne ikke...
Min baby.
Undskyld.
Det var det.
Vi har nok til at knække bedrageren.
Kom med. Marshall, du får Sloane tilbage.
Jack. Spilder vi ikke bare tiden?
Du lærte mig at udholde tortur.
Med din træning kom jeg igennem McKenas Coles nåle af ild.
Din ynkelige nar. Selv om det, du siger, passer,
kan du stole på, at jeg holdt et par ting for mig selv.
Hvad er dit navn?
Mit navn.
Ned Bolger.
Korporal i hæren.
Nummer 112762.
Hvor er orkidéen?
- Hvem er du? - Hvor er den blomst?
I et pakhus. I Lugano i Schweiz.
Paseo Mantello 43.
Fandens. Jeg vidste, du var en forræder. Du stak mig.
Det må han ikke.
Jeg er Ned Bolger.
Jeg er fra Torch Lake i Michigan.
Man må ikke tortere krigsfanger.
Geneve-konventionen.
Hvem er jeg?
Hvem er du?
Vi har et problem.
Sloane kommer ikke tilbage. Jeg prøver, men han stritter imod.
Han skulle jo vågne.
Skat.
Er alt i orden?
Ja.
Alt er vidunderligt.
Se her. Det er hans serotoninniveau. En slags nydelsescenter.
Det afspejler den reaktion, han havde, da Emily var gravid.
Nu er han der, og han sidder fast.
- Kan vi ikke vække ham? - Chokket er livsfarligt.
Tænk som en computer.
- Hans hjerne skal genstartes. - Hvordan?
- Aner det ikke. - Kan en af os føre ham tilbage,
ligesom Jack udløste nogle af min fars minder?
Måske. Men det kan være livsfarligt. - en overdosis af serotonin.
Han kunne dø af glæde. Bogstavelig talt.
Har du en bedre idé?
Lad os komme i gang.
Nu kan han høre dig.
Hej, far.
- Bliv ved. - Far, det er Nadia.
Din datter.
Kender du den rare dame i butikken i byen - Angelina?
Hun sagde, hun ikke kunne lide det tøj, jeg gav Jacquelyn på.
Far.
- Hvem er det? - Hun er en sød pige.
Det er min...
Det er min Nadia.
Du kan ikke blive her, far. Undskyld.
- Jeg er lykkelig her. - Ja, men dit arbejde er ikke forbi.
Hvor er du smuk.
Hvor gør du mig stolt.
Men jeg kan ikke komme med. Alle de frygtelige ting, jeg gjorde.
Derfor er du jo nødt til det.
Kan du ikke blive her hos os?
Bliv her hos os.
Bliv hos os.
Familie.
Emily og Jacquelyn er borte, og du må give slip på dem.
Jeg slipper dem aldrig igen. Nej.
De er allerede borte.
Hvad har du gjort?
Engang var jeg en god mand.
Nu er jeg et uhyre.
Og der er ikke plads til uhyrer i verden.
Ja, du var en god mand. Det ved jeg godt.
Det kan du blive igen.
Men du må gøre det godt, du en gang allerede har startet.
- Du har ikke fortjent fred endnu. - Jeg er træt.
Jeg er træt.
Og jeg skammer mig.
Så er der håb. Kom tilbage og frels dig selv.
Her er så smukt.
Men det er ikke virkeligt.
Vær tapper og kom med mig.
Vis mig, hvem du inderst inde er.
Jeg tror på dig. Den tro må du ikke svigte.
Du må ikke svigte den igen.
Farvel.
Nej. Du må ikke gå.
Far.
Første gang, jeg hørte navnet Rambaldi,
arbejdede jeg for ingeniørkorpset.
Det betød intet for mig - hans liv, hans værker.
Det var bare af nysgerrighed.
Noget, jeg kunne lægge fra mig.
Men da vi mistede Jacquelyn...
Da Emily mistede barnet,
følte jeg mig helt forladt.
En nat fandt jeg hans skrifter, som jeg havde lagt i en skuffe.
Og det fyldte et tomrum i mit hjerte.
Sjovt nok, var det først, da jeg så ham, at jeg opdagede, hvor fortabt jeg var.
Det skal jeg rette op på.
Jeg ordner alt det rod, jeg har forårsaget.
- Det ville jeg gerne tro på. - Men det kan du ikke.
Jeg har hørt det før.
Ja.
Jeg kan kun sige, at jeg prøver.
Og hver dag er en kamp.
Hver dag.